Šta vam pruža zadovoljstvo, gospodine?
Isus razapeti!
Daješ svoju dušu?
Imam još toliko toga da ti pokažem.
- Ne! Nemoj to da radiš! - Idi u pakao!
VI SLUŠATE BBC LONDON...
Patnja! Slatka patnja...
Dobro došla natrag.
- Gde sam ja? - Ovo je Čanard Institut.
- Psihijatrijska bolnica. - Psihijatrijska?
- Sećaš se, ti i tvoj dečko... - Stiv.
Ne brini, on je dobro.
Otpustili smo ga pre nekoliko sati. Ispričao nam je neke priče.
- Koji si ti kurac? - Izvini. Ponekad zaboravim pravila.
Ronson. Ubistva. Bio sam u kući tvoga oca.
Tata!
Hoćeš li konačno da pričaš sa mnom. Ali ovaj puta bez demona i strašnih priča.
Strašnih priča...
- Ni moj otac nije verovao u strašne priče. - Šta?
Neke od njih su istinite, g Ronson. Čak i one ružne.
Izvini ja...nisam shvatio.
Imate li porodicu, g. Ronson?
Kusič ovde. Pronašli smo još jedan leš.
Ali, slučajno je malo uništen.
Našli smo dosta dokaznog materijala, nešto ljudskih ostataka i jedan madrac.
Jako je uneređen. Da to šaljemo našima?
To je dokazni materijal. Uzmite to i nosite.
Madrac ... Julija.
Um je lavirint, dame i gospodo.
Zagonetka. Neki delovi mozga su nam još uvek potpuna...
...nepoznanica. Nepoznato odredište, gde su tajne još uvek tajne.
Potrebno je ući u taj lavirint i otkriti sve njegove tajne.
Drugi su već bili ovde pre nas, ostavili su svoj trag.
Ali mi moramo biti predhodnica istraživanja novih područja.
Da bismo pronašli konačan odgovor na sva pitanja.
Moramo videti, moramo znati.
Mislim da je gotovo za danas. Previj je. Kajl, dođi sa mnom.
Ovaj slučaj je zanimljiv ali delikatan. Jako traumatizovana devojka.
Svedok višestrukim ubistvima, gde su žrtve članovi njene porodice.
Pre nekoliko sati, bila je izgubljena. Nedostupna. Ali sada se vratila.
Pitam se kakve li nam priče donosi sa druge strane?
- Ona je verovatno... - Mozak je stvar koja se mora obraditi.
- Ti si analitičar, ali sve dijagnoze počinju... - Pregledom?
Moramo da zadobijemo njeno poverenje, da poslušamo njene priče i oslobodimo je bola.
Smiri se!
Smiri se. Otišli su.
- Šta god da si videla, otišlo je. - Videla sam.
Videla sam ih. Otvorila sam kutiju i onda su došli.
- Ko je došao? - Cenobiti. Demoni.
- Ja sam dr Čanard. - Ronson.
Moj asistent Kajl Mekre. Ovo je sigurno Kirsti.
Pročitao sam dečakovu izjavu. Smatram da je veoma zanimljiva.
Rado bih porazgovarao sa njom, nasamo. Mogu li?
Da, uredu. Na vašoj smo teritoriji.
Kirsti, dr Čanard će se pobrinuti za tebe.
Možda možemo da popričamo sutra. Uredu?
Čekaj! Madrac! Morate da uništite taj madrac. Julija je umrla na njemu.
I može da se vrati nazad, kao i Frenk.
Morate da uništite taj madrac! Morate!
Ostani ovde.
Detektive, mislim da mogu pomoći toj devojci, ali mi je potrebna vaša pomoć.
Ja sam Kajl Mekre. Možeš da me zoveš Kajl.
- Policajac mi nije poverovao. - Možda i nije, ali to ne znači da lažeš.
Kirsti, žao mi je, ali moram da se brinem i za druge pacijente.
Kajl će ti dati nešto za spavanje. Razgovaraćemo sutra.
O, Isuse. Žao mi je.
Tužno, zar ne? Ovde je već šest meseci.
Predstavlja nam potpunu misteriju. Bez poseta, bez porodice.
Potpuno je sama. Medicinske sestre je zovu Tifani.
- Kako se stvarno zove? - Nikada ne govori.
- Samo rešava slagalice. - Kakve slagalice?
Ne mogu da ti objasnim. Dr Čanard misli da je to dobro.
Nakon svega što je prošla, on misli da joj to pomaže.
- Otvara vrata. - Šta?
Posvetimo se tebi. Želim da uzmeš nekoliko ovih.
Ja nisam luda, Kajl. Neće mi pomoći.
Pomoći će ti...da zaspiš. Samo radim svoj posao.
JA SAM U PAKLU POMOZI MI
Kako se osećaš danas? Bolje? Dobro, dobro, dobro.
Prijatan dan.
Već je prošlo 105 godina, a on još uvek ne zna moje ime.
Pusti me!
Molim vas! Sklonite ih sa mene!
Kirsti, da li si dobro?
- Imala sam posetu. - Šta? Ovde? Ko?
Moj otac. Sam je i jako pati.
- Kirsti, tvoj otac je mrtav. - Mrtav je, sam je i jako pati!
Idem po dr Čanarda. Ti se smiri. Siguran sam da on može da ti pomogne.
On zna put do pakla?
Kusič? Da, ja sam dr Čanard. Da. Jeste li razgovarali sa Ronsonom?
Da, radi se o madracu. Dođite na sporedni ulaz.
U moju kuću. Jeste li shvatili? U kuću, ne u bolnicu.
Hvala vam.
Dr Čanard...
To...mislila sam da će trajati večno.
To, za šta znam... to što je uništilo moju porodicu...
To je sigurno uništilo i ujaka Frenka.
- Brat Frenk. - On i žena mog oca.
Frank i Julija.
Ne znam kada, ali...
Oni su sigurno bili zajedno.
Ali ima još. Tu je bila ta kutija...
Zagonetna kutija.
Frenk je se sigurno rešio. A to je otvorilo vrata...
...pakao je želeo. Pakao je i dobio.
Nekako...
...ne znam kako, Frenk je oživio.
Bila je to Julija, ta kurva.
Dovodila mu je ljude, da bih ojačao.
Tako da opet može da ga ima.
Kirsti, ja sam tvoj ujak Frenk.
- Sećaš se? Dođi tatici. - Odjebi od mene.
Sklopili smo ugovor. Daću im Frenka ako me puste na miru.
Trčala sam i zvala oca da izađe napolje...iz kuće.
Ali oni su ga već ubili.
Frenk i Julija, uzeli su njegovu kožu...
...i stavili su je Frenku.
Dođi tatici.
Frenk je prevario i predao je Cenobitima.
Ništa lično, lutko.
Umrla je na tom madracu. I Cenobiti su došli.
Verujete li mi? Jesam li luda?
To nije reč, koja opisuje tvoje stanje.
Moramo još dosta toga da raspravimo, dosta toga da istražimo.
Imamo još puno posla.
Nastrano.
Jebeno nastrano.
Isuse Hriste!
LAVIRINT UMA
DECA Vorteksa PUBERTET I PSIHIČKI FENOMENI
DA LI JE SMRT 4. DIMENZIJA?
Isuse, on skuplja to sranje već godinama.
Šta on to radi? Šta je ovo?
Sklonite ih sa mene!
Molim te, sedi.
Sklonite ih sa mene!
Pomozi mi! Molim te, pomozi mi.
Pomozi mi.
Nemoj da me se plašiš.
Pa...?
Hladno mi je.
Pa?
- Da, Da. Izgledaš... - Neobično?
Stravično, kao neka mora?
Ne. Izgledaš...
Vino.
Evo.
- Pa... - Pa?
Još mi samo treba...koža.
Šta ti se desilo?
Sve je istina. Obuci se. Moram da te izvučem odavde.
- Sranje! - Doneću ti odeću. Rešiću to.
Izgledala je grozno. Nije imala kožu.
Julija nije zaslužila da se vrati.
Nije fer.
Potrebna mi je ta kutija.
- Čanard ima kutije. - Onakvu o kakvoj sam pričala?
- Idem. - Čekaj malo. Kako to misliš, idem?
- U kuću? Jesi li ti luda? - Ne znam Kajl. Ti si jebeni stručnjak.
Razmisli o tome.
Kada razmišljam, tada patim. Idem sada.
- Zašto? - Zato što idem po svog oca!
Dve sekunde, samo dve sekunde. Ne mrdaj.
- Uredu, idemo. - Kajl, ne moraš to da radiš.
Znam.
Kirsti, ne diraj ništa dok ne proverim kuću.
Pričekaj me ovde, uredu?
Izvini ako sam se uplašila. Želim da ti kažem da ne ulaziš unutra.
Užasno je.
Da li je još ovde?
Ne znam.
Jesam li bila u pravu? Grozno je, zar ne?
Da. Grozno je.
Jadni dečaće. Izgledaš grozno.
Dođi meni.
Dođi mamici.
- Kako se zoveš? - Kajl.
Ja sam Julija.
Kajl?
Ne opet!
Kirsti, iznenadio me tvoj ukus za muškarce. Nije ti rekao, zar ne?
Promenili su pravila.
Više nisam tvoja maćeha. Sada sam kraljica zla.
Hajde! Pokaži šta znaš, Snežana.
Julija?
Sada sam ja na potezu.
- Siguran si da to želiš? - Oduvek sam to želeo. Da vidim, da znam.
Uspela je.
Da, izgleda da jeste.
- Hoće li sada da dođe. - Da, hoće sigurno.
Čekaj!
- Ne! - Ne?
Nisu nas zvale ruke...
...već požuda!
Tata, gde si?
Gde si, tata? Reci nešto. Ne znam gde si!
Pomozi mojoj kćeri...
Mama!
- O Kirsti, mislili smo da smo te izgubili. - Lepo je što si se vratila.
Ne možeš da nas pošalješ nazad, dete. Već smo tu. Baš kao i ti.
- Ja nisam otvorila kutiju. - Nisi otvorila kutiju? A poslednji put?
Znala si gde je kutija. Konačno smo se opet našli, zar ne?
O, Kirsti, nikad spremna za igru, samo za nagodbe.
- Varaš nas. Hoćeš da nas prevariš? - Došla sam po svog oca!
On je u svom paklu, dete. Nemoguće je doći do njega.
Ne verujem ti!
Istina je, on je u svom paklu, kao što si i ti u svom.
- A šta je sa vama? - Mi ne želimo nikakva iznenađenja.
- Mi smo oduvek tu. - Ali izvoli, slobodno pretražuj.
Mi imamo beskonačno puno vremena da čekamo na tvoje meso.
Hajde. Moram još puno toga da ti pokažem.
Ti si otvorila kutiju, Tifani. Moraš da je zatvoriš.
Ti znaš kako funkcioniše slagalica. Izvuci nas odavde.
Same smo ovde. Moramo da pomognemo jedna drugoj.
Moramo da pomognemo jedna drugoj!
O, Bože!
Ne. To je moj Bog.
Bog koji me je poslao nazad. Bog kome služim u ovom svetu i u tvom.
Bog mesa, gladi i požude.
Moj Bog Levijatan. Gospodar lavirinata.
Pomozite mi, doktore. Pomozite mojoj kćeri.
Ovo si hteo. Ovo si hteo da vidiš. Ovo si hteo da znaš.
I evo ga tu...Levijatan.
Pomozi mi!
Šta misliš, zašto mi je dopušteno da se vratim?
On je želeo nove duše, a ja sam mu dovela tebe.
A ti si hteo da znaš.
Sada znaš.
Želeo si sve i sada su svi srećni.
Zbogom, doktore.
Kuća. Kuća mog oca.
Žao mi je, Tifani, ali moram da uđem unutra.
Pričekaj me.
Ali ako se ne vratim veoma brzo, želim da odeš odavde. Vrati se kući.
JA SAM U PAKLU POMOZI MI
Tata?
Šta ti je, Kirsti? To je samo Frenk, tvoj ujak Frenk.
Jesi li dobila moju poruku?
O Kirsti, kako si samo zbunjena, kako je jaka tvoja bol.
- Tata! - Ma daj Kirsti, odrasti.
Sada si mrtva, sada si jebeno mrtva.
Nemoj da si zločesta, Kirsti, ili ću morati još i da te kaznim.
Ili možda to i hoćeš?
Nemoj da se stidiš, lepotice. One su samo ljubomorne.
Ovo je moj pakao. A one su tu da me zadovoljavaju.
Obećale su da nikada neće prestati. Zato sam te potražio Kirsti.
Uredu, nemoj da me povrediš. Uradiću sve što hoćeš.
Spaliću ostale!
Ne! Ne moja koža!
Ne moje lice!
Vidi, vidi.
- Porodično okupljanje? - Julija?
- Znao sam da ćeš doći. - Znao si?
- Ti si žena koja uvek ispuni svoje obećanje. - Da, naravno.
- Znam, koliko sam ti značio.
Dođi kod mene.
Poljubi me...i onda ćemo da imamo pravo porodično okupljanje.
Dođi. Ti pripadaš meni.
Ništa lično, lutko.
Kojim putem, Tifani?
Drži se!
Mislim, da sam shvatio.
Ti ništa ne možeš da držiš dugo, zar ne Kirsti.
Tifani, uhvati moju ruku!
Uhvati moju ruku!
Ne Tifani! Nemoj da joj veruješ. Nemoj da joj veruješ.
Žao mi je.
Tako mi je žao.
Tifani, moramo da odemo odavde.
O, Isuse!
Ima ih tako puno.
- Stigao je doktor. - Sranje!
Preporučujem...amputaciju.
Nema kutije? Kakva sramota.
Nema više odlaganja, Kirsti. Nema više varanja. Vreme je za igru.
- Čekajte... - Ne! Nema novih dogovora.
Hoćemo tvoje meso, ne tvoju umetnost pregovaranja.
Bez dogovora! Samo informacije! Samo informacije!
Hajde. Pokušaš li da nas ponovo izigraš...
...tvoje patnje će biti legendarne čak i u paklu.
Šta je ovo?
Misliš da nam je još neko pobegao? Kao Frenk?
Ne. Ovaj nije pobegao. To si ti!
- Glupost. Ja... - To si ti.
Niste uvek bili takvi. Bili ste ljudi.
Sećate li se?
Sećate li se vaše zbunjenosti. Razmislite!
- Dosta je bilo! - Čekaj!
Ja se sećam.
Svi vi ste bili ljudi.
Tifani...
Dođi.
Ja sam tvoj doktor. Ja mogu da ti pomognem.
Dobro. Borba.
Ja vodim ovu operaciju.
A vi devojke, ćete biti moji prvi pacijenti.
Moram da se vratim. Moram da dovršim slagalicu.
- Tifani, šta to govoriš? - Setila sam se. Mogu ja bolje.
Tifani, šta to radiš? Kakava je to stvar? Šta ćeš da uradiš?
O, moj Bože!
Sve je uredu, dete moje. Ja ću ti pomoći.
Možete li da pomognete mojoj kćeri? Uništava život tim slagalicama.
Možete li da joj pomognete?
Mama!
Shvatila sam, Tifani. To je slagalica, zar ne?
Tifani!
Devojko, kako se osećamo danas?
Ceo tvoj život je iza tebe. A tebi treba još vremena. Sramota.
Operacija je počela, Tifani.
Koji je danas dan?
A, da. Odstranjivanje organa.
A ti, vratila si se.
Tvoj slučaj je gotov, Tifani.
Plašim se da si uništena.
Veruj mi.
Kirsti?
Tifani, moramo odmah da odemo odavde.
- Čije je ovo sranje? - To nije moj problem.
Hej, pogledaj ovo.
Šta vam pruža zadovoljstvo, gospodine?